DEN RUSSISKE ARK
Jeg åbner øjnene og ser intet.
Jeg husker en ulykke-
- og at alle forsøgte at redde sig selv, så godt som de kunne.
Hvad der skete med mig... husker jeg ikke.
Forsigtig, Marie. Jeg sagde, at vi ville blive mødt.
Mærkeligt... Hvor er jeg?
På tøjet ligner det 1800-tallet. Hvorfor har de så travlt?
Vi kommer måske ikke ind. Jeg har aldrig været så bange!
Skynd dig!
- Hende i hvid er min! - Hvad skal I?
Det er koldt. Luk porten!
Kan nogen hjælpe mig?
Her er jeg!
Kom med os. Vi har det sjovere!
- Gå ned. Ned! - Vi har været her en gang.
- Skynd jer! Videre! - Pas på kjolen.
Forsigtig!
Vent, jeg må tænke efter, hvor vi skal hen...
Officererne ved ikke, hvor de skal hen.
- Gå op! - Her er kulmørkt!
Er jeg usynlig? Eller lægger de bare ikke mærke til mig?
Interessant.
Udspiller det sig for min skyld?
Eller forventes jeg at spille med?
Kom nu!
Mine damer, kom nu!
Hvad er det for et teater?
Bare det ikke er en tragedie...
Undskyld, jeg glemte dig. Pas på trappen.
Pas på!
Hvor skal vi hen?
- Jeg ved det ikke. - Du sagde, at du vidste alt!
- Det er mørkt. Hvorhen? Den vej? - Nej, vi går den vej.
Den sortklædte mand... Han går også forvirret rundt.
- Han nikkede til mig. - Og gik et sted hen.
Min herre, undskyld, at jeg tiltaler Dem.
- Hvilken by er vi i? - Hvilken by? De taler russisk.
Jeg håbede at være havnet i Chambord under direktoratet.
- Og hvilket sprog taler vi? - Jeg taler russisk.
Jeg har aldrig kunnet russisk. Mærkeligt.
Lad os se, hvad de laver.
Skal vi ikke ind? Der foregår noget.
Jeg må finde ud af, hvorfor jeg går rundt her og kan tale russisk.
Jeg vil gå. De er for nysgerrig.
- Det er måske teater? - Nej, nej. Farvel!
- Kom. - Nej, vi skal ikke samme vej.
Farvel. De har svaret på mine spørgsmål.
- Så skilles vi. - Hvad er det for en dør?
Synd, at vi aldrig ses igen.
Han er udlænding...
- Sådan en chance får man ikke igen. - Hvor er han?
- Katia!
- Fortsæt, fortsæt. - Jeg går.
Ja...
- Jeg bør ikke blande mig. - Pjotr Aleksejevitj!
Ikke forstyrre eller blande mig...
Det er for sent. Det hele er allerede sket.
- For sent... - Se, han kravler!
Min herre... Her er jeg.
- Min russiske cicerone! Hvorhen? - Vi bør nok holde sammen...
- Det er Deres land! - Ja, men ikke mit århundrede!
- Jeg så Peter den store. - De lyder begejstret.
- Var det interessant? - Ja, det var det.
- Faktisk. - Asiater elsker tyranner.
Jo værre tyran, desto mere tilbedt bliver han.
Alexander den store, Timur Lenk, Peter den store.
De tager fejl om Peter den store. Han lærte russerne at more sig...
- En vindeltrappe. Hvor går de hen? - Går hen?
- Jeg forstår. Men hvorfor? - Skal vi vende om?
- Hvad er der deroppe? - Det ser De snart.
Peter... Manden lod sin søn henrette.
Lærte han folk at more sig? Meget morsomt...
Vidste De ikke, hvor vi skulle hen?
Han byggede en europæisk by i en sump, meget primitiv.
- Hvad skal I? - Europæisk...
- Til fest. Hvorfor bagtrappen? - De har lært at more sig.
- Hvor er officeren og damen? - Til fest.
Hvor gik de hen? De gik nok ned, ned, ned...
De er her ikke.
- Pas på. Trappen er stejl og mørk. - Tak, det kan jeg se.
Ved De, hvor vi er?
Nej, det forstår jeg ikke endnu. Ikke endnu...
Forsigtig, min herre. Afslør os ikke.
- Det ved jeg godt. - Bliv ikke vred.
- Jeg tog Dem med herhen. - Vær sød ikke at blive vred.
Gå ikke for tæt skuespillerne.
Buk dig ned.
- De er fin! Husker du? - Ja.
Godt.
- Hvorfor skubber du mig? - Du river!
- Hun skubber! - Det gør du også.
Sikket stort og flot orkester. De er nok europæere.
- Nej, det er russiske musikere. - Nej, europæere! Italienere!
De er russere, for guds skyld.
Nå? Hvad siger du?
Nå?
Jeg synes, at det er godt. Godt.
Det er godt!
Jeg skal tisse!
Jeg når det ikke...
Jeg når det ikke!
Buk dybere!
Stille.
Stille. Stille...
- Er der sket noget? - Nej, nej! Hvad mener De?
- Der. - Ja! Ja, ja.
- Min herre? Min herre? - De råber.
- Hvor er De? - Her. Tænk, Katarina den store.
- Følg mig. - Jeg kommer.
Jeg elsker 1700-tallet. Folk var geniale og opførte sig pænt.
Jeg er enig.
- Sig mig aldrig imod. - Nej.
Hvor er tsaritsaen? Hun forsvandt.
- Rusland er som et teater. - Pas på.
Jeg tror, at jeg ved, hvor vi er.
En tjenestemand. Sikken vigtigper.
- Du sakker bagud. - Nej.
- Men vi taler så højt. - Tænk ikke på det. De er stokdøve.
Jeg passer på. Jeg rører dem ikke.
Det er et teater. Fantastiske skuespillere og kostumer.
Herrerne tiltales ikke på samme måde.
Tak, mine herrer. Tak, tak.
De ser mig ikke.
Det er som Vatikanet! Er vi ikke i Vatikanet?
Reliefferne er malede, ikke? De er så virkelighedstro.
Se. Ornamentet er lavet efter Rafaels tegninger.
- Ikke? - Ja, Rafaels tegninger.
- Men det er Sankt Petersburg. - Er det kopier?
Stoler magthaverne ikke på kunstnerne?
Russerne er gode til at kopiere. Hvorfor er de det?
Fordi de mangler ideer.
Magthaverne vil ikke have, at de får ideer.
Magthaverne er så dovne som alle andre.
- Dovne? - Der var et billedgalleri her.
- Ovenpå. - Med 111 italienske malerier.
- Men ikke af mestrene. - Nej.
De fleste tsarer var russofile.
Men de drømte også om Italien. Eremitagen blev skabt til drømmene.
Nej, Rafael er ikke noget for Dem. Han passer til Italien.
- Der er varmt. - Der er varmt...
Sikken skønhed!
- Salen for italiensk kunst... - Salen for italiensk kunst...
Hvem er disse mennesker? Hvilke kredse tilhører de?
- Ser De vasen? - Jeg ser den. Omgivet af empire.
- Og der er Voronichin-lamper. - Lamper, lamper...
Empire, empire... Jeg er ikke så glad for empire.
Det er en idiotisk stil.
Sært nok blev den født under Bonaparte og blev moderne her.
Den blev endda nationalstil og mistede al originalitet.
- Vi sloges mod Napoleon, ikke empire. - Hvad? Hvem er disse mennesker?
De er nok borgere i Sankt Petersborg, da byen ikke var hovedstad længere.
Hovedstæder skal være gamle, som Moskva, ikke en kimære.
- Hvem er de? - Skal jeg præsentere jer?
- Går det an? - Ja, de er mine venner.
Konstantinovitj, medicin-professor, og Michajlovitj, skuespiller.
- Rejser de sig ikke? - Det er min ven fra Europa.
- Goddag. - Han er fra Europa.
Medicin er et glimrende område.
I er de første, jeg taler med længe, bortset fra min rejsekammerat.
- Hvad er det, der lugter? - Lugter?
- Der lugter af noget. Sært... - Sig mig...
- Har De været i Petersborg længe? - Ja, en time.
- Og De kom direkte til Eremitagen? - Ja, jeg havde mine grunde.
Er De interesseret i skønhed eller ideen om skønhed?
- Nej, markis. Vi vil slappe af. - "Markis"...I
- Hvad skal I? - Jeg kom med min kollega i dag...
- Det er nok formaldehyd. - Ja, formaldehyd.
- De skal se et fantastisk maleri. - Deres venner lugter sært.
Markis. Her er "Johannes Døberens fødsel".
- Det er nok ham, der lugter. - Nej, De lugter af formaldehyd.
- "Johannes...". - Jeg så maleriet sidste gang.
Det kommer fra Crozat-samlingen i Paris. Katarina købte det i 1772.
Det tilhører en af Eremitagens ældste samlinger.
Den slags er for specialister.
Min kollega og jeg interesserer os for detaljer. Se her.
I forgrunden ser man en høne og en kat.
De er symbolske figurer.
Hønen står for grådighed, og katten for kynisme og ondskab.
- Kynisme og ondskab...katten... - De trøstes af fødslen.
Meget interessant.
- Yderst interessant. - Hvorfor er han klædt sådan?
Her er Kleopatra. Ved De noget om hende?
- Massimo Stanzione. - Massimo.
Hun hænger ved "Jesu omskæring" af den fromme Lodovico Cardi!
- Hvorfor er De så vred? - Hvorfor?
Lige ved siden af Sankt Cecilia! Forstår De?
Af Carlo Dolci. Hvis man tog et østerlandsk stilleben...
- Hvad er der galt? - Sig mig ikke imod, Oleg.
Som katolik bliver jeg vred.
- Hvad synes De om Wagner? - Wagner? Hvem er det?
Han kender ikke Wagner, Oleg!
Ham, som opførte sig svinsk over for min ven Meyerbeer?
- Jeg har aldrig lyttet til Wagner. - Udvid Deres horisont!
- Flygtig doktor. Jeg er rask! - Vi ønsker Dem held og lykke.
Hvorfor er de så dårligt klædt?
Kære venner. Jeg anede ikke, at I ville blive vrede på hinanden.
En dag vil jeg forklare denne mærkelige historie.
Min herre... Hvorfor skændes De med alle?
- Vi må finde ud af, hvad der foregår. - Den slags tøj skader skaberlysten.
Hvorfor så glad for den europæiske kultur? Hvad skal den til for?
Hvorfor gentage Europas fejltagelser?
Hvad er alt dette for noget?
Og hvad er det?
Mor! Mor!
Mor! Canova!
Sikket ophøjet syn på kunsten! Og sikken følelse for materialet!
Vidunderligt. Så vidunderligt!
De antikke mestres sande arving.
- Canova giftede sig næsten med mor. - Var Deres mor skulptrise?
- Ja, hun var skulptrise i Rom. - I Rom? Deres mor var skulptrise.
I denne Canova-samling er der nogle skulpturer...
...som tsar Alexander købte... ...af Napoleons hustru.
- Ja, jeg var til Wienerkongressen. - Hvad lavede De der?
- Jeg var diplomat. - Diplomat?
Samlingen blev diskuteret.
Se, hvor vi er.
- Er det ikke en drøm? - Jeg ved det ikke.
Jeg ved ikke med Dem, men jeg er lysvågen.
- Jeg taler godt russisk. - Ja, meget godt.
- Hvem var den lille mand? - Pusjkin?
- Goddag. - Goddag.
Deres store poet? Jeg har læst ham på fransk.
- Ikke noget særligt. - Min herre...
De er så følsom. Vær sød at tilgive mig.
Jeg sårer Deres nationalfølelse.
"Følelse"... Hvad er det..."Nationalfølelse"?
- Og hvad er det? - Min herre! Nej...
- Hvem er hun? - Vent.
- Hun er alene, uden kavaler. - Vent, før De taler med damen!
Forstyr hende ikke.
Vi går videre.
Undskyld mig, frue. Har De mistet Deres ledsager?
- Tak, men jeg finder ham. - Ingen årsag.
- Arbejder De her? - Nej, jeg beundrer de gamle mestre.
Vil De med mig ind i den næste sal?
- Til de flamske mestre? - Ja.
De er skør!
Kom. Deres små fingre ser alt.
- 140 stridt frem... - 140 skridt?
Hvor mange er der igen?
Vi går forsigtigt.
Det er ikke det rette sted at diskutere!
Det er Deres egen skyld!
De kompromitterer mig! Lad mig være!
Hvor vover De? Stille!
Hvem er det? Kender De ham? Jeg kender ham ikke.
- Vi er fremme. - Ja, vi er fremme.
- Kan vi ikke gå tættere på maleriet? - Skal jeg fortælle om det?
Det er van Dycks "Madonna med agerhøns".
Katarina II købte det.
Kan De fortælle om maleriet? Vær sød at gøre det.
Se, hvor roligt og fredfyldt der er omkring Maria og Josef.
Gud våger over dem. Hans usynlige nærvær er tydeligt.
Æbletræet står for livet, solsikkerne for fromhed-
- og agerhønsene for letsind. Men de flyver væk.
Englene danser og leger. Andre symboler...
Min herre, lad hende være. Hun er jo en engel.
Hvorfor siger de intet? Agerhøner og børn...
...og Madonna.
Jeg takker Dem, min frue. Mange tak.
Deres opfattelse af Dycks værk er yderst værdifuld for mig.
- Vil De se endnu et maleri? - Vær forsigtig.
Det er en Rubens.
Min herre... Forstyr mig ikke.
- Ja. - Det er "Fest hos fariséen Simon".
Fariséen...
- Sytten... atten... - Jeg kan ikke se det.
- Hvor er det? - Seksogtredive.
Hvor er det?
Maleriet er her ikke.
Nej, det er her ikke.
Det indgik ikke i tsarens samlinger.
Jo, det er her.
Nej, lige den Rubens er her ikke!
- Det kom fra Walpoles samling. - Nej!
Som "Madonna med agerhønen". Men det har aldrig været udstillet.
Men det er her.
- Hvor er De? - Det dufter godt. Olie...
Min herre... Kom, vi går. Vi går nul
- Nej, ikke endnu. - Hvor er De?
Sikke fine malerier.
- Rør ikke maleriet. - Hvad regner herrerne på?
- Jeg har fundet det. - Flyt jer.
Jeg har hænderne i lommen!
Kom, her er det.
Vi er der næsten. Stil Dem med ansigtet mod maleriet.
Det er dette maleri.
Se, der er det.
- Ville De sige noget om Rubens? - Van Dyck...
Ja, Rubens kaldte van Dyck sin bedste elev.
- Vidste De, at malerierne... - Flyt jer!
...hang meget højere før? - Nå?
Tsaren bestemte, hvor de hang. Forstår De?
- Hvem er I? - Vi er med i flåden.
- Det er emblemer... - Ja, fra flåden.
Ja, tsaren kom her hver morgen.
Han reddede selv alt dette fra branden.
- Hvornår var branden? - Det var i attenhundrede...
- Spørger De mig? - Kom, vi går. Det er nok.
- Jeg skal gå. - Jeg går med.
- Nej. - Ærgerligt.
Jeg må bede jer forlade salen.
Vi lukker. Forlad salen, min herre.
Stille, stille... Luk dørene.
- Luk dem hurtigt. - Museet er lukket.
- Kunne De lide det? - Nej.
Det var for sjov.
For sjov...
- Kan De høre musikken? - Jeg hører noget.
Russisk musik giver mig udslæt over hele kroppen!
Det har intet med musikken at gøre.
Hvorfor ser De sådan på mig?
- Laser... og en hund. - Laser... Men hvad er det?
- Evige mennesker... - Evige mennesker...
Nå, lev bare videre.
- I vil overleve dem alle. - Evige mennesker...
Hvorfor står De her? Lytter De?
Nå, De er kunstinteresseret.
Fine, små hænder.
Smut!
Amen. Amen.
- Er det ikke smukt? - Meget smukt.
- Er De katolik? - Nej, jeg er ikke katolik.
Hvorfor spørger De om det?
De virkede så tænksom, da De så grundlæggerne af vores kirke.
Jeg ved ikke... Jeg tænkte ikke på det.
Nej, De tænkte ikke...
Men De ved vel, at det er apostlene Peter og Paulus?
- Ja, det har jeg hørt. - Nå, De har hørt det.
Og?
- Jeg kan lide at se på dem. - Kan lide?
En dag bliver alle folk på jorden som dem...
Nå?
Hvordan kan De vide, hvordan folk bliver-
- hvis De ikke kender til det hellige skrift?
Hvorfor tiger De?
Se på deres hænder!
Ja, hænderne er smukke. Og?
Hvordan ved De, hvordan folk bliver, hvis De ikke læser Skrifterne?
For det er jo bare to støvede, gamle mænd.
- Bare kød... - De er dækket af støv...
...fra den lange vej, som de gik for at ende på maleriet.
- Hvad skete der? - De er gode og vise.
Hvordan kan De vide det, hvis De ikke læser evangelierne?
- Hvordan ved De det? - Hvorfor skræmmer De ham?
- Han er bange. - Han er ikke bange. Det er de aldrig.
Lad ham være. Duft til rammen i stedet for.
Den dufter godt!
- Nå... - De skal ikke være bange.
Mærkeligt at høre nogen sige det...
Jeg forstår... Vi er i et galleri.
Ja, ja, ja! Jeg har forstået.
Vi er i tsarens galleri, ved et maleri af en middelalderfanatiker...
Hvor har vi forvildet os hen, min herre?
- Musikken var god. Hvem skrev den? - Glinka.
- Glinka? En tysker. - Russer.
- Tysker! Alle komponister er tyskere. - Er alle komponister tyskere?
El Greco.
Det er godt! Det minder om Rembrandt.
El Greco... Støv... Hvor skulle det støv være?
Rigtig flot!
- Er der noget, De ikke kan lide? - Nej, jeg kan lide det. Det er godt!
- Godt. - Mere kød. Rigtig godt.
De har faktisk fine malerier her.
- Fine? - De er blevet meget, meget bedre.
Der er englen.
Derfra...
Undskyld, vi er ikke blevet præsenteret.
Men hvem retter det sig mod? Hvem retter det sig mod?
- Hvad? - Hvem?
- Jeg taler med maleriet. - Taler De med det? Interessant.
- Jeg må udtrykke mig. - Udtrykke Dem...
Så De taler med maleriet.
- Vil De prøve? - Jeg?
Skal jeg prøve? Gerne.
- Sådan... - Sådan?
- Sådan. - Og sådan.
- Og rundt... - Sådan.
- Sådan... - Og sådan...
Men jeg foretrækker at tale med mig selv.
Både maleriet og jeg har... en hemmelighed.
Nå? Så siger jeg farvel.
Det er nok, min herrer. Farvel.
Hvor går De hen, min frue?
Hun blev fornærmet og gik.
Hun gik.
- Hej! - Hej, hej.
Farvel, farvel, farvel...
Charmerende!
Hun blev fornærmet. Men hun er charmerende!
Hvor gik hun hen?
Marmor...
Hvid, hvid... sten.
Ret koldt, ikke?
Da De var her tidligere, var der så kaos? Det var jo efter branden.
Det føles både, som om jeg har været her og ikke. Sikken pragt!
Ja...
Hvad er det?
Til vores nationalkonvent kan man tale om kaos!
Det er russisk 1900-talshistorie. Konventet varede i 80 år.
Det var en rigtig revolution og meget sørgeligt.
Hvilken statsform har I nu? Republik?
Jeg ved det ikke.
Jeg tror ikke, at et så stort land som Rusland bør være en republik.
I europæere er demokrater, som længes efter monarki.
- Hvem er De? - Hvem er De?
Undskyld, vi er gået vild. Vivat, vivat, vivat!
- I må ikke være her. - Vi har brug for hjælp.
Hvem siger det og hvorfor? Sikket sprog! Alt er forbudt.
- Sig ham ikke imod. Kom nul - Vi går, vi går.
- Vis vej! - Jeg ved, hvor vi kan gemme os.
Nu er jeg bange. Jeg kan ikke lide militæruniformer.
Hvad er der her?
- Ikke så hurtigt. - Det er en dør.
- Ikke den dør! - Hvorfor ikke? Jeg kan lide den.
- Se den smukke dør. - Nej, ikke den...
Her har jeg aldrig været. Hvorfor er her så koldt?
Jeg bad Dem om ikke at gå ind.
Her er koldt! Ramar... Men hvor?
Hvor er lærrederne?
Skal vi gå tilbage? Jeg beder Dem!
- Hvem der? - Jeg.
- Hvad er der sket? - Jeg ved ikke. Jeg gik bare ind.
- Kom her. - Ja. Skal jeg hjælpe, nådige herre?
- Jeg kan måske hjælpe? - Hvad?
- Hvem er en "nådig herre"? - Jeg... De...
Hverken her eller der. Der er ingen.
- Kun lig og kister. - Lig?
- Ja, kister og lig. Kom. - Jeg kommer!
- Her er min kiste. - Deres kiste? Har De lavet den?
Hvorfor den tone? Hvorfor er der kister på Eremitagen?
- "Nådige herre"... - De...
- Det er min kiste. Jeg lavede den. - De? De!
- Velnæret. Træd ikke på ligene. - Jeg ser gravene, men hvor er ligene?
Den fede tramper ligene i stykker!
Det er nok.
- Hvad var det? - En krig.
- Hvilken krig? Mod hvem? - Tyskland.
- Hvad er Tyskland? - Et forbund, som tyskerne har bygget.
I midten af 1900-tallet var Rusland og Tyskland i krig.
Tyske styrker omringede byen, men de gav sig ikke.
- Over en million mennesker døde her. - Hvad? Over en million?
En høj pris. Meget høj.
Sankt Petersborg og Eremitagen betalte en høj pris.
I Rusland siger man, at friheden ikke har en pris.
- Det var måske ikke så højt. - Det er slut.
Forresten tog jeg helt fejl-
- da jeg kritiserede jeres tsarer for skønheden og overfloden.
Tænk engang... De var nogle tyranner.
Vær stille!
Er det ikke smukt?
Hvad ser De?
Hvem er det?
Jeg er ikke sikker, men jeg tror, at det måske er Katarina.
Men det er ikke sikkert.
Det er nok, Lisa. Tag børnene ud.
Ikke for tæt, hvis det er Katarina. Hun havde en sjette sans.
- Sådan... - Sådan...
Dybere, dybere.
- Det er nok, Lisa. - Kaffe?
- Hvad? Lysene, lysene... - Jeg forstår ikke.
Her er indelukket.
- Der? - Ja, der.
- Nej, nej. - Jo, der!
- Nej, nej, det kan jeg ikke! - Jo.
- Nej, det er for koldt! - Jo, slip mig ud.
Det er koldt.
Sådan.
Men det er for koldt.
- Forsigtig. - Sådan...
Min herre? Hvor er De?
Jeg hører Deres skridt. Hvor er De?
Dødelige jager ikke tsarer.
De når det ikke.
Jeg hører Deres skridt. Jeg hører dem!
Min herre, hvad laver De? Det er koldt!
- Kom. - Ja, det er koldt.
- Hun forsvandt igen. - Ja, det ved jeg. Flyt Dem.
- Ved De, hvor vi skal hen? - Vi har brug for hjælp. Kom!
- Må vi komme ind? - Må vi gå ind? Ja, nu.
- Hvor er døren? Hvor er den? - Han kom, men hvorfor?
Goddag. Kom, vær ikke genert. Vi bliver ikke længe.
Hvor? Tusind tak, Jeg skal have ordnet hår.
- Det er længe siden. - De har smukke krøller.
Tak.
Te? De byder på te. Vil De have?
Jeg vil ikke, men de insisterer. Hvor er teen? Vi har travlt.
- Jeg ved, at jeg er smuk. - For smuk...
Hvad sagde du?
- For smuk! - Hvad skal jeg sige?
Nej, nej! Jeg har intet at sige.
Slet intet. Hvad er det?
- Deres bog. De er forfatter. - Jeg? Nej, det er ham.
Det er hverken min eller hans bog, men han kan skrive i den.
- Hvilken "han"? - Kom med mig.
- Hvad ser De? Kan vi gå den vej? - Hvad jeg ser? Intet endnu.
Folk venter på noget. Men kom her.
Pas på, at galningene ikke sluger jer.
- De er virkelig glad for Deres hår. - Gode forfattere har altid fint hår.
- Gå stille og roligt. - Jeg går med.
- Luk døren hurtigt. - Ja, ja. Døren er lukket.
Min herre...
Da jeg ankom til Vinterpaladset, var renovationen i gang-
- efter den frygtelige brand.
- Parketgulvet knirker ikke. - Knirker...
- Den persiske ambassadør. - Undskyld forsinkelsen.
Min herre? Kom, kom.
Kom.
- Undskyld mig. - Det er ingen boulevard!
- Min herre, ved De, hvad der foregår? - Nej, ikke endnu.
Undskyld.
Vi ser, hvordan Nikolaj tager imod en undskyldning fra Persiens sendebud-
- for mordet på russiske diplomater.
- Var Gribojedov ikke en af dem? - Jo.
Meget interessant.
- Ser De? - Ja!
Flotte uniformer.
Pragten, imperiet...
Magten...
Se der fremme. Stil Dem på tå.
- Ser De? - Ja, nu ser jeg.
De har ret. Man kan ikke stole på denne verden.
Vær forsigtig, min herre.
Hovembedsmændene er snedige. Der er medier blandt dem.
De kan mærke Deres tilstedeværelse.
Tak for rådet, men vi tvillinger er nysgerrige.
Jeg fortsætter. Jeg støder måske på gamle bekendte.
Held og lykke. Jeg finder Dem senere.
Så ung han er.
"Deres kejserlige højhed".
"Persiens ro og båndet mellem Deres kejserlige højhed-
- og Irans hersker er ramt af ondskab".
"Den fik en teheransk folkemængde til at begå frygtelige gerninger".
"De russiske sendebude blev ofret".
"Fath Ali Shah er rystet over tanken om-
- at disse synderes gerninger kan forstyrre freden og vore bånd".
"Han sendte mig, sit barnebarn-
- for at bede Dem om for altid at slette hændelsen fra hukommelsen".
"Må verden se, at to monarker kan enes trods den frygtelige hændelse-
- og at al mistro er forsvundet".
"Det er mig en stor glæde at stå foran Deres kejserlige højhed-
- og opfylde min farfaders ønske-
- ved at bekræfte den enighed, som råder mellem vore to folk".
"Hans kejserlige højhed befaler mig at forsikre Deres højhed om-
- sin store glæde ved at høre Deres forklaring-
- og denne oprigtige bøn fra Deres hersker".
- Fantastiske brillanter. - Jeg har fået dem af papa.
Jeg har iagttaget Dem længe. Hvem lukkede Dem ind?
- De har intet at gøre her. - Nej.
Gå straks, min herre!
Forsvind herfra. Af sted!
Jeg ville ikke blive.
Ceremonien varer i flere timer.
Det ved jeg som gammel diplomat.
Det bliver frygtelig kedeligt efter et stykke tid. Frygteligt!
- Lad mig være. - Undskyld?
- Hvad er det? - Hvad sagde De?
Jeg forguder luksus og kongelig pragt.
Stasov var ingen dårlig arkitekt.
Han elsker disciplin, men efterlader meget luft...
Stil det på det første bord.
Vi kan ikke blive her. De kommer snart fra ceremonien.
- Du godeste... - Gæsterne må ikke se udækkede borde.
Det er Sévresporcelæn.
- Det er min svaghed. - Smukt.
- Det er unikt. - Smukt.
Det er den fineste service.
- Det med kaméer, ikke? - Ja.
- Ikke så tæt. - Nej.
- Nej, nej... - Sikket guld!
Min herre? Det er svært at dække, når De står her.
De kan beundre den ved bordet. Vær sød at gå.
Den blå farve og guldet er fortryllende.
Og den vinrøde farve.
Kokkene har altid været dygtige.
- Husker De smagen af mad? - Nej, den har jeg glemt.
- Glemt... - Kom tilbage, når klokken ringer.
- Den blå farve... - Hvis jeg må bede!
- Der danser de. - Jeg beder Dem.
Vi beder Dem!
Vi går, vi går.
- De smed os ud igen. - Ja, vi blev smidt ud.
Her er mørkt.
Du godeste!
Min herre. Jeg mistænker, at De aldrig har set tsaren-
- eller storfyrsterne i al deres storslåethed?
- Monarkiet varer ikke evigt. - Tror De ikke, at jeg ved det?
Jeg har lov til at drømme.
Vi er frie til at drømme.
Der er nogen. Hører De?
Hvor?
- Hvad skal du uden mig? Josif... - Boris...
Misja!
- Hører De det? - Nej, jeg hører intet.
- Se, nogen bevæger sig. - Hvor?
Hvor?
Jeg forstår ikke, Josif Abgarovitj. Hvorfor er du så nervøs?
Min far og du ved, at insekter ikke kan skade tronen.
- Den er af sølv og gammelt egetræ. - Det er ikke det, som bekymrer mig.
Stoffet er slidt.
- Vi sætter den i stand. - Vi har ikke tid.
Du har ret, Boris. Og vi har heller ikke tid.
Du ser ham aldrig igen. Sig noget!
- Det er din søn. - Vi har ikke tid.
Hvad er det med dem? De virker generte sammen.
Hvad forventede De?
Når man kommer ned fra himlen, ved man ikke, hvordan man opfører sig.
Sønnen er direktør på Eremitagen. Lige som vi var.
En frygtelig krig venter. Men vi reddede alt dette fra katastrofen.
Jeg kan ikke høre længere.
- Hører De noget? - Ja, jeg hører, men...
- Ikke så tydeligt. - Hvad siger de?
Den ældre Piotrovskij spørger, om direktørens telefon stadig aflyttes.
Sønnen svarer: "Ja, far... "
"Jeg vil hellere fortælle om Eremitagens katte".
"De er her stadig", siger sønnen.
Der var så mange, jeg ikke kunne hjælpe. Der er gået ti år.
Du ved, hvem jeg taler om.
Men alle taler godt om dig, og både dine og Josifs bøger udgives.
Det er vidunderligt. De døde græder af glæde, når deres bøger udgives.
Især 37 år efter deres død.
Er der stadig noget, som bekymrer dig?
Magthaverne.
Magthaverne er ikke interesserede i, hvordan man passer kulturens træ.
Hvis træet falder, falder de med. Så er alt væk.
- Men de forstår det ikke. - Hvad skal vi gøre?
- Josif... - Jeg kommer.
- Sig noget! Hør her, Misja... - Lad ham gå.
Du er jo helt alene.
De fortæller stadig intet. Jeg ved det. Spørg mig!
- Jeg spørger Dem... - Alle ved, hvordan fremtiden bliver.
Men de kender ikke til fortiden.
Hvor smukt. Flotte unge mænd.
Uniformen er stilig, men jeg kan ikke lide militæret.
De svarede ikke.
De ved intet. De ved intet om dette.
Min herre? Vent, vent!
Han hører ikke.
Jeg må sige undskyld.
De sagde noget andet. Sandheden er, at jeg knap kunne høre dem.
Jeg fandt på det, også det om Orbeli og Piotrovskij.
- Må Herren dømme Dem. - Jeg fandt på det hele.
De sagde, at vi er frie mænd.
Ikke så hurtigt.
Løb! Jeg kan ikke følge med. Jeg er træt.
Små fugle...
Børn!
Hvad skal du, Anastasia?
Hvor er de... lette.
Du ser på mig hele tiden.
- Jeg har bange anelser. - Vær ikke bekymret.
Bed. Jeg beder for dig.
Kan du høre det?
- Kan du høre skuddene? - Rolig.
Herren er med dig.
Det føles, som om nogen følger efter os.
- Rolig, Alexandra. - Hvis bare Aleksej kunne løbe sådan.
- Rolig... - Lægerne er uduelige.
Alt håb er ude. Det er min skyld.
Børn!
Opfør jer pænt, børn.
Kom her, Anastasia. Hvor har du været?
- Jeg har ledt hele morgenen. - Vi legede.
Kom.
- Hvor er Aleksej? - Her er vi.
- Hjælp ham. - Tak, jeg kan selv.
Selvfølgelig.
- Har du ondt? - Jeg har det fint.
Træk stolen tættere på.
Du kommer for sent til teen igen.
Tilgiv mig.
- Skal vi tilgive hende? - Hun gør det ikke igen.
Du er tilgivet.
Farvel så længe.
- Hvorfor er dørene åbne? - Gå nu.
Af sted, køre børn. Guds små fugle.
Det er nok.
Som et bur.
Alle er her, selvfølgelig.
Vi har ikke haft så mange gæster længe.
Goddag.
Sikken underlig figur. Se. Se!
Ser du?
Men hvor er...
Hvor er min europæer?
Hvor er han?
- Byder du mig op, papa? - Nej, jeg har gjort mit.
Husker du, da du tog mig med til mit første bal?
Der er han.
Han ser mig ikke.
Jeg må gå hen til ham.
Ellers bliver han fornærmet.
Mademoiselle! Kom!
Kom nu!
Min herre? Han hører mig ikke. Men jeg finder ham senere.
- Hvem er den gamle ged? - En svinekotelet.
Storslået!
Vil du ikke gerne hoppe sådan rundt, min kære?
Aristarch Konstantinovitj skal vist sendes til Afrika.
Han er en tiger. Han kan æde hvem som helst.
Deres mor har oplært tjenestefolkene godt.
Ikke genert! De klarer det godt. I mazurka må man ikke være genert.
- De er dygtig. - Tak.
Goddag.
Der er De. De blev væk.
Kvinder er opfindsomme.
Hun danser kun med Vasia.
Nikolajsalen er god til dans.
I Sankt Petersburg holdes Europas bedste baller. Alle er så afslappede.
Folk er som en stor familie.
Der er mindst 3.000 til dette bal. Måske færre...
Jeg har glemt det! Jeg danser forfærdeligt.
Jeg har glemt alt! Alt.
Tilgiv mig!
Nu husker jeg det.
Det går godt.
Vidunderligt!
- Goddag. - Ja, det var en nyhed.
Bravo! Bravo!
Fantastisk!
- Bravo! - Tak! Tak!
Bravo! Mere!
Kom! Jeg vil fortsætte.
- Hvor er De? De blev væk fra mig. - Her er jeg.
De blev væk.
Blev væk... Nu bliver jeg trist.
- Kom. - Hvorhen?
Hvorhen? Frem.
Frem...
- Hvad er der her? - Jeg ved det ikke.
Jeg bliver.
- Farvel, Europa. - Gå bare.
Det var det.
- Jeg voksede nærmest op her. - Ballet sluttede tidligt.
Man skal slutte i tide.
Det var for sjov.
Denne vej.
Hør efter! Se her!
Vent! Hvad vil De?
Stakkel. Deres dame er væk. Hun fløj som en fugl!
- Let som en fjer. - Hun er væk!
- Hun er fløjet... - Som om hun havde vinger!
Farvel!
Se. Det er de bedste af de russiske officerer.
- Skal vi spise sammen? - Sikken god ide.
Vi venter dernede. Hent vognen og pelsene.
- Tab dem ikke. - Nej.
Marie?
Hvor er her smukt.
Vi må prøve det.
Vi holder et bal, når vi kommer hjem til Kursk.
Før fasten, måske.
Vi inviterer Varvara og din nevø, så de kan møde hinanden.
Sjalet...
Natalie!
Det føles, som om vi svæver.
Det føles, som om...
...det er mit sidste bal.
- Hvad er der sket? - Der er intet sket.
Custine!
Hvor er den europæer?
Lad mig komme forbi. Vær søde at flytte jer.
Lad mig komme forbi!
Jeg skal forbi!
Min herre?
Trist, at De ikke er her med mig.
De havde forstået alt.
Se...
Vi er omgivet af havet.
Vi skal sejle i en evighed...
...og leve i en evighed.